-Hvor skal du, Violet? -Jeg skal bare plukke blomster.
Ikke gå for langt.
Hei på deg.
Vil du ha en?
Du lurer på hvorfor jeg går med en så rar hatt.
Jeg går alltid med denne hatten.
Den har til og med blitt en del av navnet mitt.
Vennene mine,
de aller beste vennene mine, kaller meg Rose med hatten.
Den ser ut som en tryllekunstnerhatt.
Det er riktig.
Det er en magisk hatt. Vil du se?
Ingenting i ermene.
Ingenting i hatten.
Det er bare vennen min. Følg med nå. Stikk hånden din i hatten.
Å! Så pen!
Den er veldig spesiell. Og apropos spesiell...
Du er også litt magisk, er du ikke?
Hvilken farge har den blomsten jeg har i hånden?
Lilla.
Fiolett...
Som deg.
-Du kan ikke spise blomster. -Jo da.
Men disse er spesielle.
Det er de spesielle som smaker best.
-Jeg må gå tilbake til mamma. -Nei, bli litt til. Se flere kunster.
Du er virkelig noe for deg selv, er du ikke?
Nei, nei. Vær så snill.
Hei. Det går bra, Doc.
Det går bra.
Sånn. Nå er du tørr.
Hva skjedde?
Du må snakke med meg, Danny.
Du har ikke sagt noe siden vi dro...
Vær så snill, Doc.
Vær så snill.
Så du snakker altså ikke, Doc?
Du sa ikke stort første gang jeg traff deg heller.
Husker du første gang vi snakket sammen?
Da jeg snakket høyt inni hodet ditt?
Du likte det, ikke sant? Du skjønte at du ikke var alene.
Noen gjorde det for meg også.
Og en vakker dag vil du lære det bort til en annen.
Nei.
-Å, ikke det? -Jeg vil ikke shine.
Aldri mer. Det er farlig.
Ja, det kan være det.
Hun fant meg. Hun vil fortsette å komme tilbake til hun får tak i meg.
Ja. Overlook er lagt ned. Skalket og låst.
Spøkelsene sulter, og nå er de ute etter deg.
Hun blir ikke den siste.
Bilder i en bok.
Du sa at de bare var bilder i en bok og at de ikke kunne gjøre meg noe.
For enkelte ting,
for noen mørke ting, er shining som føde.
Overlook...
...var ikke annet enn bilder for meg.
Men jeg shinet ikke som deg.
Ingen shiner som deg.
På det fordømte hotellet var du som et millionwatts batteri
koplet rett inn. Og det fortærte det.
Verden er et sultent sted.
Og de mørkeste tingene er de mest sultne, og de spiser alt som shiner.
Søke mot det som mygg eller igler. Det kan du ikke gjøre noe med.
Men noe du kan gjøre...
...er å bruke det de er ute etter, mot dem.
Bestefaren min
var en ond jævel.
Mørk innvendig. Samme mørke som faren din hadde.
Han banket meg og bestemor sanseløse, og da han døde, danset jeg.
Men han fortsatte å komme tilbake.
Sto der på rommet mitt.
I grå dress og stinket av mugg som vokste på ham i kisten.
Men bestemor...
...hun lærte meg et knep.
Hun ga meg en gave.
Dette skrinet skal du bli veldig godt kjent med.
Utvendig og innvendig. Ikke bare se på det, ta på det.
Stikk nesa di borti, og se om det lukter noe.
Hvorfor det?
Fordi du skal bygge et makent skrin i sinnet ditt.
Et som er enda mer spesielt.
Så neste gang den megga viser seg, er du klar.
La oss finne mamma.
Danny!
Der er du.
Hvor har du vært?
Du skremte nesten livet av meg.
Sånt må du ikke gjøre. Hører du?
Det må du aldri gjøre.
BARN SAVNET VIOLET HANSEN
Skjer'a, Doc?
Hva er på gang?
Hva er det du koker?
Det som koker, lille venn, er deg.
Meg?
Det stemmer.
Au! Du dreper meg!
Au!
Smerte! Smerte!
Skal vi se.
Dette er tydeligvis ikke en vanlig kanin.
Så jeg må pønske ut en genial plan...
Går det bra, Doc?
Hva hvis jeg lokker ham...
Ja, jeg har det fint.
Ja. Altfor komplisert. Men hva hvis jeg...
-Altfor omstendelig. -Ja. Altfor omstendelig.
-Hva var det du het? -Dan.
Dan.
Du skal ta medisinen din!
Slutt! Ut herfra.
Jøss, jeg tror du drepte ham. Tenk om du drepte ham?
Jeg håper du drepte ham. Hører du?
Et kyss hjelper.
Nei, nei, nei.
Hva i... Nei.
Mamma?
-Mamma? -Lille venn.
Sånn.
Du får legge tilbake pengene, Doc. Det er det minste du kan gjøre.
Hun stjal fra meg.
Kjøpte sikkert kokainen med dem.
Doc.
Andi?
Det stemmer.
Du er penere enn på bildet.
Og du er eldre enn på ditt.
Skal vi bli her eller gå et sted?
Vil du ikke se filmen?
Dette er bare en online-flørt. Litt grovt, men ikke interessant.
Vent og se. Det blir bedre.
Håper det, for hun er ikke så full av damp.
Der setter hun i gang.
Er du ikke trøtt?
Sov.
Ok.
Vent. Nå kommer det beste. Jeg har sett henne gjøre det før, og blir aldri lei.
Sov dypere, så dypt som du kan.
Smerten du kjenner, er bare en drøm.
Du kan forklare en tapt lommebok
når kona di spør.
Men du kan ikke forklare dette.
Dette vil du se hver dag når du ser deg i speilet.
Og hver gang du ser det, sier du høyt:
"Jeg liker småjenter."
Og neste gang du søker etter en liten jente på nettet,
vil jeg at du skal huske den gangen
da du ble bitt av en klapperslange.
Veldig interessant.
Unnskyld, frøken?
Du glemte noe i kinosalen.
Det er best du lar meg være.
Hei på deg.
Det er best du slipper.
Nei, vennen.
Det tror jeg ikke.
GRATULERER MED DAGEN ABRA
Jeg har laget et hemmelig kort til deg, mamma.
Å, tusen takk, Abba-doo.
Er det noen som kan et trylleord?
Du.
-Abrakadabra. -Ja, det er bra.
Én, to, tre.
Abrakadabra!
Jeg kan også trylle.
Noen ganger...
Beklager.
Har noen sett skjeene mine?
-Jeg kan også gjøre det. -Så fint.
-Du har dem på deg! -Å, ja?
Hva pokker?
Dave...
Abrakadabra.
Ups.
Hei, din syvsover.
Beklager.
Jeg måtte bedøve deg kraftig.
Du er en tøffing. Viljesterk.
Jeg har sjekket det.
Seks menn på tre måneder har fått tatovert et slangebitt på kinnet.
Du har hatt det travelt.
Slangebitt-Andi, det er deg.
Og hvem er så jeg?
Du er en gal megge som har kidnappet meg.
Bare sannheten fra nå av. Du vil bare snakke sant.
Du er den vakreste damen jeg har sett.
Det virker visst litt for godt. Nå skal du høre, Slangebitt-Andi.
Du er en hersker. Du kan herske over folk.
Det er en stund siden vi har hatt en hersker.
Så jeg skal gi deg et tilbud jeg ikke har gitt på nesten 40 år.
Hvor gammel er du, skatt?
Femten.
Femten?
Du milde, for en alder.
I din vår som kvinne.
Ikke barn lenger, men uten en eneste bulk.
Tyngdekraften har ikke engang lagt merke til deg.
Ikke som femtenåring.
Men menn har.
Det er ikke noe å skamme seg over.
Du har tatt igjen for det, har du ikke?
Jeg kan tilby deg evig vår.
Om ti år vil du fremdeles være 15. Om hundre, kanskje 17.
Spis godt, hold deg ung, lev lenge.
APOTEK
Liker du det?
Beklager. Jeg bare...
Det går bra. Mange liker å se på det.
Vi pleide å stille det ut på biblioteket. Et fellesprosjekt som har utviklet seg.
Først bygget vi klokketårnet. Og prosjektet vokser stadig.
-Ungene kaller den Bitteby. -Har unger bygget dette?
Med litt hjelp, ja. De har snart bygget hele bytorget.
Kom du med bussen eller haiker du?
-Bussen. -Få reiser så langt nord.
Med mindre de ser etter arbeid.
Ja.
Trengte du nye omgivelser, eller rømmer du fra noe?
Unnskyld at jeg spør. Du er bare et nytt ansikt.
Jeg rømmer kanskje fra meg selv.
Skjønner.
Det er ikke greit å rømme fra seg selv.
-Man tar alltid med seg selv. -Surt, hva?
Husleia er 85 dollar per uke. Betales på forskudd.
Billy har betalt de første to, resten betaler du.
Ingen kjæledyr, ingen fester, ikke noe bråk.
Jeg er en stille leieboer.
Det sa den forrige også. Mattestudent.
Jeg lot ham male veggen som en tavle, så han kunne rable ned stykkene sine.
Han var ikke stille. Å, nei.
Malte ikke over det da han flyttet heller. Men det er jeg glad for.
For da kan jeg gjøre det enkelt for deg, så du ser det hver morgen når du våkner.
$ 85/UKA OPPFØR DEG ORDENTLIG
-Vil du virkelig garantere for jyplingen? -Tror det.
Det er du som tar skylda.
Han er så bløthjerta.
Du finner meg nede, hvis du trenger noe.
Stikk innom i morgen, så kan vi snakke om arbeid.
Hvorfor gjør du dette? Du kjenner meg ikke.
Nei, men jeg kjenner typen.
Og noen ganger har jeg en anelse om folk.
Vanskelig å forstå, kanskje.
Lettere enn du tror.
-Takk. -Greit det.
Er du klar?
Hun er klar.
-Hvem er de folkene? -Det finner du ut etterpå.
Han der borte er bestefar Flick. Han vil lede oss. Legg deg ned.
Sånn.
Ingen frykt. Forstår du?
Vi er Den sanne flokken,
og vi holder ut.
Vi er de utvalgte.
Vi er de heldige.
Det som er bundet, kan ikke bindes opp.
Her har vi en kvinne. Skal hun bli en av oss?
Skal hun knytte sitt liv til vårt?
-Ja. -Ja.
Si ja.
Ja.
Denne er spesiell. Hun heter Violet.
Det er ikke mye igjen av henne.
Og hun smaker...
...som blomster.
Pust dypt.
Sånn. Ta imot det.
Ta imot det.
Nei!
Nei! Nei!
De har ikke funnet oss ennå.
De var vant til å høre ham gråte, for jeg lot ham så ofte være alene.
Så de gjorde ikke noe.
Og de har ikke funnet oss ennå.
Mamma?
Å, hei.
Du sa at du kjente min type. Hva mente du med det?
Du er syk. Du er trøtt. Såpass ser jeg.
Jeg trenger hjelp.
Kom inn, så snakker vi om det.
Gud, gi meg sinnsro til å akseptere de ting jeg ikke kan forandre,
mot til å forandre de ting jeg kan,
og forstand til å se forskjellen.
Bobby har en stor fødselsdag i dag. Tre års edruskap.
Takk, John.
Og nå til den viktigste i rommet. Har vi en nykomling?
Har noen holdt seg edru et døgn?
Ja.
-Du er ny her i byen? -Ja, jeg...
Jeg har kjent de fleste siden de ble født, og du er et nytt ansikt.
Dan Torrance gikk nylig av bussen.
-Hei. -Nylig falt til jorden, ser det ut som.
Jeg dømmer deg ikke. Vi har alle opplevd det. Mange har hatt det verre.
Ser du etter en vinge å krype under, er Billy Freeman den beste.
Tusen takk for din gjestfrihet.
Jeg er litt...
Jeg er bare ikke vant til det.
"Du kan ikke dømme noen før du kjenner hele bakgrunnen deres."
-Du tror du forstår... -...men det gjør du ikke.
-Går det bra med deg? -Toget ruller ennå.
Godt å høre.
-Går det bra med deg? -Ja da.
Hyggelig å treffe deg, Dan. Håper å se deg igjen snart.
Jeg kommer tilbake.
Veldig bra mann. Han har en evne...
Ja. Vent litt.
Du, doktor.
Klokka di.
Du mistet klokka di. Du var bekymret for gutten med... Goochers.
Hva?
Gutten med Goochers eller Gauchers. Det med beina.
Gauchers sykdom.
Nettopp. Du vasket hendene på sykehuset
og la den igjen på såpedispenseren.
Sjekk på såpedispenseren.
-Takk for nå. -Ja.
Hvordan visste du det?
Skulle ønske jeg kunne si deg det.
Ren flaks.
Ikke snakk om.
Intuisjon, da. En magefølelse. Eller kanskje...
Ren flaks.
-Hva er det du vil her? -Hva mener du?
Her i Frazier. Hvorfor er du her?
Jeg vet ikke.
Noe annet enn det jeg har gjort før.
Noe bedre.
-Du går i kirken? -Ja, og hva så?
Tror du på noe? Noe... større enn deg selv?
Vår tro gjør oss ikke til bedre mennesker.
Våre handlinger gjør det.
Billy sier du har erfaring som hjelpepleier?
-Stemmer. -Har du jobb for tiden?
Et par skift i Bitteby. Jeg hjelper til med toget.
Jeg jobber tre dager i uka på hospitset Rivington House.
Gode hjelpepleiere er vanskelig å få tak i, og beholde.
-Plager det deg å jobbe med døende? -Nei. Vi er alle døende.
Verden er som et stort hospits med frisk luft.
Har du sett.
Hei på deg.
Du sa det ikke gjorde vondt.
Det gjør vel ikke vondt nå?
Jeg trodde jeg skulle dø.
Jeg vet det. Du gjorde det.
-Du vil føle deg bedre etter litt mat. -Er jeg fremdeles menneske?
Spiller det noen rolle?
Du. La ham være.
La ham være, Azreel.
Azzie?
Kom, Azzie.
Kom nå, Azzie.
Doktor.
Er det deg, doktor?
Nei, jeg er ikke doktor. Skal jeg hente en til deg?
-Katten er i sengen min. -Jeg skal få den vekk.
Nei. Jeg visste at hun ville komme.
Den katten vet tydeligvis...
...når tiden har kommet.
-Tiden har vel kommet. -Nei.
Azzie er bare en dum, gammel katt.
Nei.
Sånn har det vært siden jeg kom hit.
Katten vet
når tiden har kommet for å sove. Det vet alle.
Jeg skal dø.
Ja.
-Jeg skal hente noen til deg. -Nei.
At du vet at det kommer...
...gjør det ikke mindre skremmende.
Nei.
Men kanskje det bare er som du sier, det er som å sovne.
Det er jo ikke noe skremmende. Du bare sover.
-Du er en merkelig doktor. -Jeg er ikke doktor, har jeg sagt.
Jo, det tror jeg du er.
Doktor Søvn.
Jeg er så redd for at det gjør vondt, eller blir mørkt,
eller at det blir ingenting.
Det er ingenting å være redd for.
Bare legg deg til å sove.
Endelig ekte, fredelig søvn.
Takk skal du ha.
Takk, doktor.
Jeg burde ikke være her. Nå skal jeg hente...
Nei, nei, nei.
Du er akkurat der du skal være.
Akkurat.
Jeg ser kona mi.
HALLO
HEI
Dan, alkoholiker.
ÅTTE ÅR SENERE
Jeg er ikke så god til å holde taler.
Tenkte bare jeg ville holde i brikken og snakke om det som dukket opp.
Og jeg tenker på faren min.
Han døde da jeg var fem, så den eneste måten jeg ble kjent med ham på,
var når jeg var på kjøret, når jeg drakk
for å dempe...
Eller når jeg ville knuse trynet på noen.
For drikkingen, temperamentet og aggresjonen hadde jeg fra ham.
Og det var alt jeg visste om ham.
Men nå kjenner jeg ham på en litt annen måte.
For han sto også en gang i et rom som dette...
...og ønsket å bli frisk for mor og min skyld.
Han holdt brikken i hånden, og på den sto det fem måneder.
Og den dagen...
Før alt...
Alt han ville, var å stå der jeg står nå.
Og her er jeg...
Så takk fra oss begge to.
Denne er for Jack Torrance.
Hei, Charlie.
Doktor?
Jeg trenger vel ikke å spørre hvorfor du er her på denne tid av døgnet.
Har du smerter?
Skal jeg be Claudette hente en pille til deg?
Piller hjelper ikke.
Jeg er ikke redd for helvete.
Jeg har levd et anstendig liv.
Jeg tror ikke det finnes et sånt sted uansett.
Jeg er vel bare redd...
...for at det er ingenting.
Vi slutter ikke, Charlie.
Det vet jeg med sikkerhet.
Jeg vet ikke mye annet, men...
...jeg vet at vi ikke slutter.
Blåbær.
Jeg kjenner smaken av blåbærene som moren min pleide å dyrke.
-Kan du smake dem? -Ja.
Og jeg hører Frank på den gamle radioen din.
Den som pleide å stå på høvelbenken din ved siden av verktøyene.
Kom, fly med meg
La oss fly langt av sted
Har du lyst på en eksotisk drink
Fins det en bar der i Bombay
Kom, fly med meg
La oss fly
Langt av sted
GOD MORGEN
Det var lenge siden, lille brevvenn.
SKOLE
Abra? Tid for å gå på skolen.
Greit, jeg vet det.
Hei, besten, har du sett Rosie?
Vakttårnet.
-Har du det bra? -Finfint.
Hei.
Beklager å forstyrre.
-Har du funnet ham? -Jeg nærmer meg.
Han er et sted i Iowa, tror jeg.
Vi tar en lang kjøretur sammen når jeg er sikker på hvor han er.
Før jeg gjør det, blir du nødt til å åpne en boks, Rosie.
Vi tok damp for et halvt år siden, Crow. Det er ingenting.
Den gutten i Delaware var ikke så full av damp, det viser seg alt.
Har du sett håret til bestefar Flick? Jeg tror ikke han er frisk.
-Han har ikke vært frisk siden Nixons tid. -Nei.
Men vi trenger å spise. Alle sammen.
Er det dårlig med bokser?
Nei da. Men du trenger ikke sløse når du er så tett på et bytte.
Rosie.
Jeg kan trenge det for å finne ham.
-Det var mer damp i verden før. -Ikke vær dum.
Det er som å høre bondetampene si: "For 50 år siden var det mer naboskap."
Men det er sant. Det fins mindre damp, og den som fins, er svakere.
Enten det skyldes mobiler, kostholdet eller Netflix,
så får jeg ikke ferten av mye om dagen. Og når jeg gjør det...
Jeg skal åpne en boks i kveld, så folk holder ut.
Du vet det, Rosie. Det er derfor du alltid kommer hit opp,
uansett hva du sier.
Verden er ikke så full av damp, og du leter etter en geysir.
Se på den gutten. Nr. 19. Han er et naturtalent.
Han treffer ballen hver gang. Som om han kan lese kasterens tanker.
Sier du det?
Så du det? Bare vent. En dag får talentspeiderne ferten av Brad der.
Du, 19.
Jeg så deg spille.
Du er klar for førstedivisjon.
-Du spilte bra. -Takk.
Er du på vei hjem? Vil du sitte på? Jeg kan kjøre deg.
Nei, det er ikke så langt. Det går bra.
Ta det rolig. Vi er venner. Hopp inn. Vi kan kjøre deg hjem.
Dere kan kjøre meg hjem.
Du stoler på meg.
Jeg stoler på deg.
Nei! Vær så snill! Nei!
Nei! La meg gå. Vær så snill. Jeg skal ikke si det til noen. Slipp!
Nummer 19. Du var god, gutt.
Nei!
Vær så snill, la meg gå.
Jeg skal ikke si det til noen.
-Det går bra. -Vær så snill.
Skal dere gjøre meg noe?
-Ja. -Nei!
Smerte renser damp.
Frykt også. Så derfor...
Stopp.
Stopp!
Stopp, monster.
Stopp, stopp.
Hva er det?
Nei! Stopp!
Abra!
-Du, du! -Vennen min, du må våkne.
-Våkne, Abra! -Slutt!
Du milde.
PARD
DRAP
HVEM
Ok.
BASEBALLGUTT
Er dere klare?
De drepte ham.
-Rolig nå. -Det går bra.
Vi hadde en seer.
I kveld?
Ja.
Stor damp?
Enorm, skatt.
-Hvor? -På østkysten, tror jeg.
Du mener at noen så på 2400 km unna?
Kanskje enda lengre unna.
-Gutt eller jente? -Jente, tror jeg.
Hun stakk så fort.
Men jeg lover deg, Crow Daddy,
jeg har ikke følt en slik kraft...
...en slik rå kraft,
på veldig lenge.
Det må vi se nærmere på. Jo før jo heller.
I tilfelle foreldrene får hetta og sender henne til en psykiater.
Gir de henne piller, kan det ødelegge dampen.
Å gi lykkepiller til henne er som å kaste plastfolie over en lyskaster.
Jeg vet ikke hvor hun er,
men når hun kommer tilbake, og det vil hun...
...da er jeg så klar, skatt.
Jeg er klar.
HÅPER DU HAR DET BRA DIN VENN, DAN
God morgen.
Vet du hva? Jeg har fått en ny venn. Han heter Dan.
Er alt bra med deg?
-I natt... -Jeg har det fint.
Beklager det.
Jeg vet at hodet ditt kan være rene radioen.
Og du plukker opp noen merkelige stasjoner.
Det var ikke noe sånn merkelig. Det skjer ikke lenger.
Gud bedre. Jeg må lese. Hvis ikke...
Løpende angrep. Pasning til 11 og...
Treneren dreper meg hvis jeg ikke lærer dette.
Hvorfor liker han meg ikke? Er det håret? Jeg må endre frisyre.
Misfosteret stirrer på meg igjen. Hva er det hun glaner på?
MAGNETISME
SENTRALKONTORET FOR SAVNEDE BARN
SAVNET
-Hei sann, Abba-doo. -Hei, pappa.
Gikk det bra på skolen?
-Hvordan går det med boka? -Bra.
Jeg skriver om charleston og black bottom.
-Det er som... -Nå har jeg tenkt å gjøre lekser.
Fint. Så bra, vennen.
Det blir Harvard om tre år.
-Vi får se. -Ja, det får vi.
ADGANG FORBUDT ETANOLANLEGG 4 STENGT
ETANOLANLEGG 4 STENGT INNTIL VIDERE
Takk for at du handlet hos oss i dag. Husk, vi har alltid ferske varer til deg.
Hei på deg.
Ut!
Kom deg ut av hodet mitt!
Ut!
-Gikk det bra, frue? -Ikke!
Ja, det går bra.
Det går bra.
Jøsses.
Danno?
Dan?
Opp og stå, Dan.
Kom igjen, Danno.
-Hva skjedde? -Du bare falt.
Trodde du fikk et slag. Hvem er Tony?
-Hva? -Du gjentok: "Hjelp meg, Tony."
Beklager det.
Rosie?
Vi har et problem.
-Fortell. -Seeren. Hun fant meg igjen.
-Hvordan? -Jeg vet ikke. Samme det.
Vi må få tak i henne, Crow. Vi må.
-Vet hun hvem du er? Hvor vi er? -Jeg tror ikke det. Det er ikke viktig...
Jeg sa at hun har stor damp, sant? Den er enda større.
Jeg prøvde å sno meg inni henne, og hun kastet meg ut som ingenting.
-Du tuller. -Nei. Jeg har aldri opplevd maken.
Jeg ville ha trodd det var umulig.
Er hun føde, eller skal vi omvende henne?
-Vi skal ikke omvende henne. -Rosie, hvis det er riktig det du sier...
Vi vil ikke ha noen med en slik kraft i gjengen.
Tenk deg om, da.
ANNISTON UNGDOMSSKOLE
-Ha en fin dag. -Du også.
Hei.
Billy.
-Du kan høre meg. -La oss bruke utenpåstemmene våre, ok?
Sporet du meg opp?
Det var lettere enn jeg trodde. Som en GPS inni hodet mitt.
Ikke ta det ille opp,
men hvis en voksen mann sitter på en benk med en tenåringsjente...
Jeg heter Abra Stone. Og hvis noen spør, er du onkelen min. Onkel Dan.
Og det er ikke helt usant.
Du har magiske evner, som jeg.
Det vet jeg ikke noe om.
Jeg kaller det bare "shining".
Og ja, vi shiner begge to.
-Vet foreldrene dine om det? -Om shiningen min?
De snakker ikke om det.
Hvis jeg bruker den, syns de jeg er merkelig.
Da jeg var gutt, forsto jeg ikke hva det var. Jeg kalte det "Tony".
-Tenkte det var en fantasivenn. -Jeg trodde du var min fantasivenn.
Lenge trodde jeg det.
Hvor mange fins det av oss?
Det er mange som har litt shine uten å vite det.
De har med blomster hjem hver gang kona er trist,
eller får gode karakterer uten å ha lest.
Men jeg har bare truffet et par-tre stykker som visste at de shinet.
Baseballgutten shinet.
Han het Bradley Trevor.
Disse folkene...
...de ser i hvert fall ut som folk, de tok ham.
Og de spiste ham.
De spiste shiningen hans.
-Kunne du føle det? -Og de kunne føle meg.
Kan du få tak i en av tingene hans, fra Iowa, kan jeg hjelpe deg å finne ham.
Da vil foreldrene finne ham og begrave ham ordentlig.
Eller vi får tak i hansken hans. Hvis jeg tar på den, kan jeg spore dem.
Fordi Tjukke Barry, jeg tror han het det,
hadde den på seg før de drepte ham.
Dra hjem, Abra. Ikke jag disse folkene.
Ikke hiss dem opp. Og ikke tiltrekk deres oppmerksomhet.
Finn noe, samme hva,
et eller annet som kan stoppe shiningen din.
Hold lav profil og be til Gud at disse folkene og deres like
ikke får øye på deg. For da kommer de tilbake.
Hører du hva jeg sier, Abra?
De kommer tilbake.
Hold lav profil. Pass på deg selv.
Jeg er lei for det.
Hei, Azzie.
Du har ikke helt peiling i kveld.
Det rommet er tomt, Az.
Det er ingen her inne.
Et øyeblikk, Doc.
Dick.
Unnskyld meg. Jeg trodde det var...
Du trodde jeg var fra Overlook. Du holdt på å låse meg inne.
-Blir du ennå hjemsøkt av de spøkelsene? -Det er mange år siden nå.
Horace Derwent var den siste. Med konfetti på dressen.
"Bra fest, hva?", sa han og gliste, helt til jeg dro fram en kiste til ham.
Da slutta han å glise.
Jeg fikk aldri spurt deg om hva som skjer med dem i de kistene? Dør de der inne?
Bryr du deg om det?
-Jeg har savnet deg. -Er det lenge siden?
Jeg aner ikke. Denne verdenen er en drømmenes drøm for meg nå.
Litt over åtte år.
Hvorfor har du kommet hit?
Det er skjebnen.
Ka er som et hjul, Doc.
Hvis disse sultne djevlene hadde funnet deg da du var gutt,
hvis de hadde så mye som luktet deg, hadde du vært død nå.
De eter skrik
og drikker smerte.
Og de har den lille jenta i søkelyset.
De vil enten drepe henne...
...omvende henne...
...eller i verste fall beholde henne til hun er oppbrukt.
Det kan du ikke la dem gjøre.
Hvorfor meg?
Fordi hun fant deg. Hun dukket opp. Hvorfor meg, for helsike?
Du kom inn på kjøkkenet mitt en dag, og jeg er fremdeles fanget.
Hva i helvete skal jeg gjøre?
Skaff henne det hun ber om.
Du kommer ikke til å se meg igjen.
Dette er min siste drøm.
Du har klart deg bra i livet.
Men du står fremdeles i gjeld.
Betal den.
-Hei. -Hei, mamma.
Har du det bra? Vi savnet deg til middag.
Jeg har det fint. Har bare hatt en tøff dag.
Jeg drar til mormor i morgen. Kommer tilbake så snart jeg kan.
Abs, vil hun...
Vil hun klare seg denne gangen?
Jeg vet ikke.
Jeg håper det. Hils og si jeg er glad i henne.
Sov videre, prinsesse.
Dere bondetamper.
Bruker hele livet på å lage små bokser,
små minner.
Dere tror de gjør dere så rike. Du skulle se mine, vesla.
Sinnet mitt er som en katedral.
Hei på deg.
Han sa du ville komme tilbake.
Og det gjorde du.
Bra.
Nei!
Gå tilbake!
Du er bare en jævla unge!
Hvor er du?
Hvor? Hvor ble det av...
Hvor...
Nei.
Ut med deg!
Ut!
Rose?
Felle.
Hva skjedde?
-Megga la en felle for meg. -Hånden din.
Rose! Ro deg ned. Nå vet vi hvor hun er.
Hun var inni hodet mitt! Hun stjal!
-Hva fikk hun vite? Hvor mye... -Jeg vet ikke!
-Vi har et problem. Bestefar Flick. -Ikke nå.
Jeg tror han kretser.
Onkel Dan! Jeg skadet henne veldig hardt.
Jeg skadet henne, og hun fortjente det. Og det beste var...
Det beste var at jeg kom meg inn i hodet hennes.
-Onkel Dan? -Herregud, Abra.
-Hører du meg? -Hva har du gjort?
Bare snakk med jenta.
Hvis vi skal gjøre dette, så la oss gjøre det.
Hei, Abra.
Jeg hører deg.
-Jeg forstår ikke. -Det vil du.
Jeg trodde vi hadde evig liv.
Har noen lovet deg det, Andi? Har noen sagt at du er udødelig?
Jeg sa: "Lev lenge, spis godt."
Vi kan leve veldig lenge. Og det gjør de fleste av oss.
Men vi har ikke spist godt.
Ikke på veldig lenge.
Han er på vei bort, Rosie.
Rosie.
Ja, kjære?
Jeg er redd.
Nei, det er du ikke.
Du har sett keiserriker oppstå
og falle. Heiet på gladiatorene i Roma.
Krysset verdenshav til nye verdener
mens du næret deg av konger, prinser og paver.
De har skrevet myter om deg,
reist statuer,
og de har skjelvet av skrekk i landsbyene, sengene
og skyskraperne sine.
Så nei,
du er ikke redd.
Du er en konge.
Og du spiser frykt.
Hei, kamerat. Klokka er bare fire.
Du har alltid sett meg, Billy.
Du er en menneskekjenner, stemmer ikke det?
Syns du jeg er et ærlig og godt menneske?
-Ja. Dan... -Du må hjelpe meg.
Først skal du høre på en historie og prøve hardt å tro på det jeg forteller.
Hvordan går det?
Hei. Skal ikke du på skolen snart?
Jo, men jeg ville bli med deg.
-Hvor lenge har du kjørt? -Et par timer. Vi er framme sent i kveld.
-Hvem er det? -En venn av meg.
Kanskje min beste venn.
Du skulle sett ansiktet hennes. Hun var vettskremt.
Like redd som de ungene hun har drept.
Hun var rasende og redd for at jeg kom inn.
Det var et nytt knep. Jeg har aldri gjort det før.
Ikke jeg heller. Hvordan var det?
Som et bibliotek. Vi er vel alle som et bibliotek inni oss.
-Hvordan gjorde du det? -Sånn. Et lite puff.
-Abra! -Unnskyld!
-Unnskyld. Det var ikke meningen. -Greit.
-Hva handlet de boksene om? -Ingenting.
Du lyver.
Da jeg var gutt, yngre enn det du er, kom jeg borti noe som lignet disse,
som spiste slik de gjør. Men det var et sted, ikke en person.
Stedet ble stengt, og de lot det forfalle.
Men tingene som levde der, de...
-Ikke stikk nesa di inn der. -Ok, jeg lover.
-Vi er snart klare til å kjøre. -Bra.
Få husvogna på veien, så har vi henne om en dag eller to.
Du bør bli hjemme, Rosie.
-Hva faen sa du nå? -Hun kom seg inn i hodet ditt.
-Men det skjer ikke igjen. -Hvem vet hva hun rakk å få tak i?
Hun er min, Crow.
Så vidt vi vet, er du den av oss hun kan spore.
Ser hun deg, så kanskje hun flykter, eller legger en ny felle.
-Du vet at jeg har rett. -Hvis hun prøver seg på noen knep...
-Ja? -Ja.
Men jeg har noen knep selv.
Jeg tror vi er her.
ETANOLANLEGG 4
Ok.
Jeg skal prøve å få tak i henne. Abra?
-Det er skiltet. Kjør rundt på baksiden. -Kjør rundt på baksiden.
-Og jeg sier når vi skal stoppe. -Hun sier når vi skal stoppe.
Du, Danno, jeg vet ikke om jeg håper du tar feil eller ikke.
Tar du feil, er vennen min sinnssyk.
Vi snakker totalt mentalt sammenbrudd.
Liksommonstre-dreper-liksomunger-sprø.
Men jeg kan forholde meg til det. Men om du har rett...
Jeg vet det. Det er mye verre.
-Du bør dra hjem. -Hva?
Nei, ikke deg.
-Jeg fikser det. -Nei. Vi tar det herfra.
Ok, det er bare oss.
Kan du lukte det?
-Jeg pleide å jakte. Har jeg fortalt det? -Nei.
Hjorter.
En sommer felte jeg en bukk.
Jeg hadde fulgt sporet av den i to dager.
Jeg kom på skuddhold, skjøt.
Han stakk, og jeg løp etter. Tenkte han ikke ville holde ut lenge.
Men han forsvant. Bare fordunstet.
Sporløst. Jeg var målløs.
Fem dager senere jaktet jeg på et annet sted, milevis unna.
Jeg prøvde å finne et skjulested å skyte fra...
...og da luktet jeg ham.
Jeg luktet ham.
Bukken hadde gjemt seg i en hul trestamme.
Hadde vært død i dagevis.
Den lukta...
Har aldri gått på jakt siden.
Dette er den samme lukta.
Billy.
Fy fanken!
Helsike. Hva i helvete, Danno?
-De har ikke engang begravd ham dypt. -Beklager, Billy.
Hva har du rota oss opp i?
-De folkene som gjorde det... -De er ikke mennesker.
Nei, det er de ikke.
Noen som gjør sånt mot en liten gutt, de er ikke mennesker.
-Fikk dere tak i den? -Ja.
Er hun tilbake?
Vi kommer til deg i morgen. Må bare stoppe et sted.
-Du må varsle foreldrene dine. -Nei.
Nå tror de nesten jeg er normal. Hvis jeg sier det...
Rose vil bruke dem til å nå fram til deg. Hun meier dem ned uten å blunke.
Hun kommer, Abra. Du er nødt til å varsle dem.
-Hva skal vi hente? -Har du jaktgeværene ennå?
Er du onkel Dan? Hvem faen tror du at du er?
-Hun er 13 år! -Abra, jeg sa du skulle varsle ham.
-Jeg har fortalt ham det. -Jeg banker deg før jeg ringer politiet.
-Abra... -Ikke si navnet hennes!
Beklager, Mr. Stone. Jeg er en venn. Alt hun har fortalt, er sant.
-Nei, takk. -Nei.
De folkene... Kjenner de til datteren min?
Det gjør de. Og før eller senere kommer de.
Vi må gjøre noe. Vi ringer politiet, FBI...
De har operert i lang tid. De er rike, de har kontakter.
Jeg tror ikke de bryr seg om politiet.
Men hvor er de? Når kommer de? Hvor kan vi dra?
Abra kan svare på det, hvis hun er klar.
Jeg er klar.
-Er du sikker på at du vil dette? -Jeg er nødt.
I-95.
Barry, Crow, Slangen og et par andre.
Bladene på trærne har ikke skiftet, så kanskje Massachusetts.
-De er ikke langt unna. -Rose?
Jeg så ikke henne. Men de er på vei.
-Er dette det eneste rommet hun så? -Ja.
Jeg har forandret det litt. Gjemt noen saker.
Greit.
De vil prøve å spore deg opp. Prøve å fange opp ting.
Og du skal la dem gjøre det.
Er du sprø?
Muligens, men du må la dem få lov. Og så skal du gjøre et lite knep.
Et magisk knep?
-De følger etter oss. -Konsentrer deg. Fortsett til de lander.
Jeg vet det.
NEW HAMPSHIRE NASJONALPARKER
-Her blir det bra. -Gode skjulesteder der og der.
-Er de ennå i nærheten? -De nærmer seg. Dette er vanskelig.
Jeg vet det. Hvor lang tid?
Ok, Crow Daddy, ta henne.
Du ser avslappet ut.
Du føler deg avslappet, ikke sant, Abra?
-Antar det. -Det bør du.
Bare slapp av. Vi er venner.
-Dere er venner. -Det er riktig.
Bare venner.
Og vi vil ta deg med for å møte flere venner.
Gode venner.
Jøss, etter det jeg har hørt om deg, trodde jeg det ville bli vanskeligere.
Hva faen?
Bare juks og bedrag, for faen.
Nei! Kom dere vekk derfra!
Nei!
Dere fortjener det.
Dere fortjener det, alle sammen.
Nei!
Å, faen.
Stopp.
Det er én ting jeg lurer på, vennen.
Er du ikke søvnig?
Du er søvnig.
Sov.
Sov!
Våkne! Onkel Dan! Våkne.
Våkne!
Jævla menn.
Hold deg unna, Billy.
Skyt deg selv.
Nei! Billy!
Det mangler én.
Jeg har ikke sett Crow. Hvor er han?
Hei, Abra.
Abra!
Å, bra. Du er våken.
-Dan... -Ikke prøv deg.
Hva feiler det meg?
Jeg har dopet deg, frøken. Verre enn noen gang før.
Du kan våkne opp iblant, men den dampen din sover som en stein.
Faren min... Hva har skjedd med faren min?
Mange gode mennesker ble drept i dag. Mange gode mennesker.
Skulle ønske jeg kunne si at noen vil unngjelde for det som skjedde i dag.
Men det er ikke sånn det fungerer. Vi kom til å få deg før eller siden.
Noen av mine folk er døde.
Noen av dine er døde.
Men utfallet forandret seg ikke. Tenk på det et øyeblikk.
Utfallet forandret seg ikke.
Så at alle disse døde,
er bare bortkastet.
Og vi har mistet dem på grunn av deg.
For hva?
-Hør meg, vær så snill. -Det er ingen som hører deg.
Bare slapp av og nyt turen.
Som sagt,
utfallet har ikke forandret seg.
Nei.
Vær så snill.
Vær så snill, vær så snill.
Vær så snill.
Abra!
Abra.
Tony?
Vær så snill og hjelp meg, Tony.
Gud.
Ok, ok.
Du sa alltid at hodet ditt var som en radio.
Ingen svarer når du roper, så slutt å rope. Og bare lytt.
Dan.
Hjelp.
Hei.
Dan.
Har han dopet deg?
Jeg er så lei for det.
Jeg skal prøve noe, ok? Du er svak. Han blokkerer deg.
Det var så vidt jeg hørte deg.
Men stol på meg, ok?
Ok?
Du er våken igjen, hva?
Må kanskje gi deg en ny dose på neste rasteplass.
Hvor skal vi?
Det vet du.
Det føles som bakrus.
Jeg sa det var bra greier.
Jeg har ikke hatt bakrus på årevis. Og jeg savner det ikke. Ikke det minste.
Kjører vi vestover? Holder oss unna hovedveiene. Smart.
Crownville. New York.
Hvem er du?
Jeg er fyren som drepte vennene dine.
Hyggelig å treffe deg.
Kult knep. Har ikke sett det før.
Vil du se et til?
Tror ikke Rose blir glad hvis du skyter byttet.
Jeg tror ikke Rose blir glad for noe av dette.
Og når den dama blir sur, tja...
Jeg tror du vet nok til å ville stå over denne.
Være glad for det du har. Fortsette videre.
Hva ler du av?
Det er bare så arrogant.
Men hvis du tror du vil leve evig, så.
Og det gjør du tydeligvis, siden du ikke bruker bilbelte.
Nei!
Dan?
Jeg håper det gjør vondt.
Rosie...
Veldig.
Din lille megge.
Hva har du gjort?
Ja vel, meggeunge.
Ja vel.
Beklager. Jeg sovnet.
Nei, det har du bare godt av.
Hvor er vi?
-Ohio. -Hvor skal vi?
Colorado.
Hvorfor Colorado?
Hun kommer tilbake.
-Jeg vet det. -Alltid.
Dette tar bare slutt hvis vi gjør slutt på det. Og jeg tror ikke vi kan slå henne.
Det fins et sted. Et sted som er farlig for sånne som oss.
Det stedet du fortalte om? Det sultne stedet?
Hvis det er så farlig, hvorfor skal vi dra dit?
Hvis det er farlig for sånne som oss, er det farlig for sånne som henne også.
Kanskje enda farligere.
Bra.
Hun følger etter oss, vet du.
Ja, bra. Bare la henne gjøre det.
Jeg er lei for det med faren din.
Jeg er lei for det med vennen din.
Det er mamma. Hva skal jeg si til henne?
-Hei, mamma. -Å, gudskjelov!
Abra. Har du det bra? Hvor er du?
Glad i deg.
Når vi er i sikkerhet, ringer du og sier hvor hun kan finne oss? Ok?
Vi er snart framme. Bare opp på fjellet.
Vi gjør det sånn at du blir i bilen med varmeapparatet på.
Du skal være der inne minst mulig.
Hun kan bare komme derfra. Ser du lys over fjellet der,
varsler du meg, ok? Men ikke gå inn før hun er her.
-Vil du ikke vente sammen med meg? -Jeg kan ikke.
Hvorfor ikke?
Jeg må vekke det.
Opp og hopp.
FARE HØYSPENNING
PARD
GULLSALEN
-Det er stille i kveld, Mr. Torrance. -Det tar seg nok snart opp.
-Du er whisky-mann, er du ikke? -Jeg var det, det meste av tiden.
Huset spanderer.
Dette var din favoritt. Jack Daniel's.
Jeg husker flaskene der hjemme. Det virkelige hjemmet vårt, før alt dette.
Jeg luktet på en flaske en gang. Det luktet brent.
Og det var det nok også.
Du forveksler meg med en annen. Jeg er Lloyd.
Lloyd.
Jeg beklager, Mr. Torrance.
Jeg vet ikke hvor alle er, men de kommer nok.
Å, jeg vet hvor de er. Og du har rett.
Det vil ta seg opp.
Hvis jeg får si det, Mr. Torrance, så virker du...
...utnyttet.
Utnyttet?
Trukket inn i andres problemer. Jeg ser det ofte, hvis jeg får si det.
Vi bodde i Florida.
-Unnskyld? -Mamma og jeg.
Vi ville ikke se mer snø, så vi bodde i Florida.
Et lite sted, men komfortabelt, og vi var lykkelige.
Jeg var 20 da hun døde.
Og på den tiden kunne jeg se når noen skulle dø. Jeg så svarte fluer.
"Dødsfluer", som surret rundt ansiktene på folk.
Og de siste ukene var hele ansiktet hennes dekket av dem.
Det var så vidt jeg kunne se øynene hennes.
Jeg prøvde å trøste henne, men jeg klarte nesten ikke se på henne.
Og det så hun.
Hva med noe varmt til å skylle vekk ubehaget?
Vil du ikke høre om det? Hun var kona di.
Jeg tror du har forvekslet meg med en annen. Jeg er bare bartenderen.
Bare bartenderen Lloyd som skjenker glede på Overlook Hotel.
Jeg skjenker hva enn du vil, Mr. Torrance.
En mann tar én drink.
Den ene drinken tar en annen.
Til slutt tar drinken en mann. Stemmer ikke det, pappa?
Medisin.
Det er medisin.
Ekte mirakelmedisin.
Sinnet er en tavle.
Og dette
er svampen.
En mann prøver. Han forsørger.
Men han er omringet av munner.
En familie. Kone og barn.
Munner som spiser tid. Spiser opp dine dager på jorden.
De bare eter dem opp.
Det er til å bli sjuk av. Og dette...
...er medisinen.
Så si meg, jypling,
skal du ta medisinen din?
Nei.
Dan! Hun er her.
Ok.
Dette stedet er sykt. Syk som mormor var.
Som kreft, bare verre.
-Hva gjør vi nå? -Vi går inn. Hun finner oss.
Ser man det.
Hei sann.
Når det bryter løs, så løp.
Ja, løp du, kjære.
Og så vil jeg finne deg,
og du vil skrike i årevis inntil du dør.
Vi får se hvem som skriker.
Så sant, så sant.
Hun har rett. Du bør være redd.
-Hvorfor det? -Du forstår ikke hvor du står.
Og hvem er du, kjekken?
Du er han som drepte Crow, er du ikke?
Løp.
Smart.
Du har gjort noen forbedringer, hva?
Siden forrige gang jeg var inne i sinnet ditt.
Hvordan vet du at vi ikke er i ditt?
Hvor er du, jypling?
Du kommer til å dø her.
Store ord, kjære deg. Tror du virkelig på det?
At du kommer til å skade meg?
Ja.
Du minner meg faktisk om meg selv.
Nå ser jeg det tydelig. Du har et mørke i deg, kjære.
Den eneste forskjellen på deg og meg er tid.
Du vet ennå ikke hva du ville gjort
for å få mer tid.
Men jeg lover deg at du vil bli overrasket.
Smerte renser damp.
Frykt også. Så derfor...
Jeg var akkurat som deg da jeg var yngre.
Spesiell
og alene. Men så møtte jeg en som ga meg formål og fellesskap.
Og jeg kunne ha gitt deg det samme, hvis ting hadde tatt en annen dreining.
Ikke?
Du er trassig, hva?
Du er så lik meg. Sinnet ditt er så...
Dette er ikke ditt sinn, er det vel?
Dette er ikke deg i det hele tatt.
Du er bare lokkefuglen.
Det holder!
Løp.
Hvordan i helsike overså vi deg?
Vi to skulle ha møttes for mange år siden.
Danny?
Det er det du heter, ikke sant?
Det skjer noe med dampen når dere bondetamper blir eldre.
Den blir forurenset.
Skitten.
Det vet du.
Jeg ser fett over hele deg.
Du shiner ikke på samme måte. Det avtar vel med årene.
Men ærlig talt, kjekken. Hvor er det du har gjemt deg?
Jeg kan gi deg et tilbud. Et tilbud jeg sjelden gir.
Å, ja? Si det, da.
En så begavet gutt, som har satt sitt lys under en skjeppe så lenge.
Du kan leve veldig lenge. Leve godt også.
Nyte livet, ingen konsekvenser, ingen tømmermenn.
Spis vel, lev lenge.
Det må være ensomt å være den siste. Den siste i hele verden.
Å, jeg er langt fra den siste.
-Jeg er bare den peneste. -Du vet nok hva jeg vil svare.
Synd. Skal vi gå i gang?
Kjære vene.
Har du sett.
Jeg har visst hugget pulsåren din.
Du kommer til å blø ihjel.
Jøye meg, så sinna! Full av krutt.
Og til ingen nytte! Eller kanskje likevel.
Å, svarte.
Selv i din alder...
Så herlig.
Du smaker av whisky.
Danny!
Danny-gutten!
PARD
Så mye skrekk. Hele livet ditt, hva?
Nydelig.
Ikke gjør meg noe!
Å, pokker.
Du er ikke alene der inne.
Hva er det du skjuler?
Hva er det i dem? Noe spesielt, hva?
De er ikke spesielle. De er skrubbsultne.
Nei!
Hei, Danny.
Kom og lek med oss...
...fra nå...
...og i all...
...evighet.
Onkel Dan.
Er det over?
Er hun død?
Bra fest, hva?
Abra!
Prøv deg.
Å, der er du. Abra.
Du har vært veldig slem.
Du er ikke onkel Dan.
Du er en maske. Et falskt ansikt.
-Hvem ellers? -Du er hotellet.
-Men han er der inne ennå. -Da er masken av.
-Hvorfor smiler du? -Du vet ikke hvor du står.
Jeg kjenner gangene som mitt eget ansikt.
Jeg mener kroppen du er i. Ansiktet du har på.
Det er Dan Torrance, og du kjenner ham ikke.
Dan Torrance gikk rett til et sted med det samme han kom hit.
Til fyrrommet.
Der er du.
-Du skulle løpe. -Jeg ville ikke gå fra deg.
Jeg er akkurat der jeg skal være.
Jeg holder ikke ut lenge. Løp, Abra.
Nei. Jeg går ingen steder uten deg.
Jeg må stenge døren etter oss, ok?
Løp!
Kom igjen, onkel Dan. Kom deg ut.
Kom igjen.
Brannen spredde seg raskt
og ødela hotellet. Renset det.
Jeg kunne nesten høre at det skrek.
Jeg hørte at det døde.
Og innerst inne visste jeg det...
Jeg visste at du var i god behold.
Jeg er lei for at jeg utsatte deg for fare.
-Det var den eneste muligheten. -Jeg vet det.
Tror du hun hadde rett da hun sa hun ikke var den siste?
Verden er et sultent sted. Et mørkt sted.
Kanskje det finnes flere, eller noe som ligner eller er verre.
Men det finnes flere som deg også. Folk som står imot.
Første gang jeg traff deg, sa jeg at du skulle gjemme deg.
Du skulle holde lav profil.
Ikke vise shiningen din.
Men det var feil.
Vis verden hvem du er, Abra Stone.
Bruk dine evner.
Nå er det mat.
Hvem er det du snakker til?
Ingen.
Det er ikke sant.
Jeg snakket med Dan.
Vi fortsetter å leve.
Vi fortsetter.
Og han har det bra.
Pappa også. Det er sant.
Bra.
Kommer du, vennen?
Snart.
Tekst: Trine Borg